"Hatalmának csúcsán a Római Birodalom hatalmas kiterjedésű volt...
az afrikai sivatagoktól Anglia északi határáig terjedt.
A világ népességének több mint negyede a cézárok uralma alatt...
élt és halt.
Krisztus 1 80. évének telén Marcus Aurelius császár 1 2 éves hadjárata...
a barbár törzsek ellen Germániában a vége felé közeledett.
Egyetlen erőd áll a római győzelem...
és a béke útjában birodalomszerte."
"Germánia"
- Uram. - Tábornok.
Uram.
Soványak és éhesek.
- Még mindig semmi? - Semmi jel.
- Mióta ment el? - Közel két órája.
- Harcolni fognak, uram? - Hamarosan kiderül.
Katona, azt parancsoltam, hogy toljátok előre az ostromgépeket.
- Lőtávolságon kívül vannak uram. - A lőtávolság pontosan jó.
- De a lovasságra a veszély -- - Elfogadható. Egyetértünk?
Nemet mondanak.
Kitartás emberek! Kitartás!
Tudniuk kellene, hogy mikor vannak meghódítva.
Te tudnád, Quintus?
Hogy én?
- Erő és becsület. - Erő és becsület.
Amikor jelt adok, szabadítsátok rájuk a poklot.
Ostromgépet tölts!
Gyalogság, támadáshoz sorakozó!
- Tölts! - Tölts!
Fratres!
Maximus!
Mához három hétre aratni fogok.
Csak képzeld el, te hol leszel s úgy lesz.
Tartsátok a sort! Maradjatok mellettem!
Ha egyedül találod magad...
zöld mezőkön lovagolva és a nap az arcodba süt...
ne aggódj...
mert az már az Elysium és halott vagy.
Testvéreim...
amit életünkben teszünk...
visszaköszön ránk a túlvilágon.
Íjakat feszíts!
Íjakat feszíts! Íjakat feszíts!
Ostromgépek készenlétben, uram!
Íjászok, nyilakat meggyújtani!
- Nyilakat meggyújtani! - Nyilakat meggyújtani!
Íjakat kihúzni!
Tűz!
Jól van emberek, felkészülni!
Tartsátok a sort!
Felkészülni! Tűz!
Tűz! Tűz!
Újratölts!
Tartsátok a sort!
Felkészülni! Tűz!
Maradjatok mellettem!
Róma győz!
Gondolod, hogy tényleg haldoklik?
Már vagy tíz éve haldoklik.
Ha nem lenne halálán, nem hivatott volna minket.
Lehet, hogy csak hiányzunk neki.
És a szenátorok? Nem hívta volna össze őket, ha --
Hagy már Commodus.
Két heti utazás után már fáj a fejem a szüntelen áskálódásodtól.
Meghozta a döntést.
Be fogja jelenteni.
Engem nevez ki utódjának.
Első dolgom lesz, hogy...
ha--
hogy Őfelségéhez méltó cirkuszi játékokkal tisztelegjek előtte.
Egyelőre az első dolgom az lesz, hogy forró fürdőt vegyek.
Fenség?
Úgy tűnik majdnem Megérkeztünk, Uram.
- Sire. - Hol van a császár?
A fronton, sire. Már 1 9 napja ott vannak.
A sebesültek még mindig érkeznek.
A lovamat.
Igenis uram.
Csókot?
Újra bizonyítottad bátorságodat, Maximus.
Reméljük, hogy utoljára.
Már nincs kivel harcolni, sire.
Mindig van kivel harcolni.
Hogyan jutalmazhatom meg Róma legnagyobb tábornokát?
Engedj hazatérnem.
Ó, haza.
Téged dicsőítenek, Caesar.
Ez neked szól Maximus. Téged dicsőítenek.
Csak nem lekéstem? Lekéstem a csatát?
A háborút késted le.
Gratulálok, atyám.
Száz bikát áldozok majd fel győzelmed tiszteletére.
Hagyd a bikákat.
Maximus-t dicsőítsd. Ő nyerte meg a csatát.
- Tábornok. - Fenség.
Róma tiszteleg előtted, én pedig bátyámként ölellek.
Régen láttalak már, öreg barátom.
- Fenség. - Erre, Atyám.
Karolj belém.
Itt az idő, hogy hazatérjek.
Ennyit Róma dicsőségéről.
Nagyszerű csata volt.
- Tábornok. - Még élsz?
- Még élek. - Az isteneknek jó a humorérzékük.
- Az istenek szeretnek téged. - Valerius.
Vissza a barakkokhoz tábornok? Vagy Rómába?
Haza. A feleségemhez, a fiamhoz és a búzamezőkhöz.
Maximus a gazdálkodó. Még mindig nehéz elképzelnem.
Tudod a port könnyebb lemosni mint a vért, Quintus.
- Itt van. - Fenség.
Gaius szenátor, Falco szenátor.
Vigyázz Gaius-szal. Szavai bájitalként csorognak füledbe...
és egy napon arra ébredsz, hogy azt hajtogatod, "Köztársaság, Köztársaság."
Hát miért is ne? Rómát köztársaságként alapították.
Igen, és a köztársaságban a szenátusnál van a hatalom.
Persze Gaius szenátort ez egy cseppet sem befolyásolja.
Tábornok úr melyik oldalon áll? Császár vagy szenátus?
Egy katonának megvan az az előnye, hogy...
szemébe nézhet az ellenségnek, szenátor úr.
Egy hadsereggel a háta mögött nagy politikus lehetne.
Én figyelmeztettelek. Most pedig kimentelek. Szenátor urak.
Maximus.
Szükségem lesz olyan férfiakra, mint te.
Miben állhatok szolgálatodra, Fenség?
Te tudsz parancsolni.
Parancsokat adsz, azokat teljesítik és megnyered a csatát.
A szenátorok csak áskálódnak, civakodnak, hízelegnek és megcsalnak!
Maximus barátom, meg kell mentenünk Rómát a politikusoktól.
Számíthatok rád, ha eljön az idő?
Fenség, amikor atyád elenged, Haza szándékozom térni.
Haza? lgaz, nálad jobban ezt senki nem érdemelte ki.
Azért ne kényelmesedj el. Lehet, hogy hamarosan szükségem lesz rád.
Tudtad, hogy Lucilla itt van?
Még nem felejtett el.
És most te nagy ember vagy.
Bárcsak férfinak születtél volna.
Micsoda cézár lett volna belőled!
Atyám.
Erős lettél volna.
Vajon igazságos lettél volna?
Olyan lettem volna, amilyennek tanítottál volna.
Milyen volt az utazás?
Hosszú és kényelmetlen. Miért hívtál?
Szükségem van a segítségedre. A bátyáddal kapcsolatban.
Hát persze.
Szeret téged. Mindig is szeretett...
és...
most nagyobb szüksége lesz rád, mint valaha.
Na de elég a politikából.
Játsszuk azt, hogy te szerető lányom vagy...
én pedig jó apád vagyok.
Kellemes fikció, nem?
Jó reggelt.
Még három ló kellene.
Kettő! Három!
Négy!
Egy! Kettő!
Hívattál, Caesar?
- Caesar? - Mondd csak, Maximus.
Miért is vagyunk itt?
A birodalom dicsőségéért, sire.
Ó, igen.
Ó igen, emlékszem már.
Látod ezt a térképet, Maximus?
Ezt a világot én hoztam létre.
25 éven át...
hódítottam, vért ontottam, növeltem a birodalmat.
Mióta cézár lettem csupán 4 év, telt el háború nélkül.
Húsz év alatt négy év béke.
És mindez miért?
Csak viszályt hoztam, semmi mást.
Caesar, az életed--
Kérlek. Kérlek, ne hívj így.
Jöjj, kérlek.
Gyere ülj le.
Beszélgessünk egy kicsit...
egyszerűen, mint férfi a férfival.
Maximus, beszélj.
Ötezer emberem van odakinn a fagyos sárban.
Háromezer közülük véresen és összevagdalva.
Kétezer közülük már soha nem hagyja el ezt a helyet.
Nem akarom elhinni, hogy semmiért harcoltak és haltak meg.
És mit akarsz hinni?
Hogy érted és Rómáért harcoltak.
És mi az a Róma?
Sokat láttam már a világ más részeiből.
Brutális, kegyetlen és sötét. Róma a fény.
Pedig még sosem voltál ott.
Nem láttad, hogy mivé lett.
Haldoklom, Maximus.
Ha az ember látja a véget...
szeretné tudni, hogy volt értelme az életének.
Hogyan emlékszik majd a világ a nevemre évek múltán?
Filozófusként ismernek majd?
Harcosként?
Zsarnokként?
Vagy az a császár leszek, aki visszaadta Rómának igaz mivoltát?
Volt egyszer egy álom, amit Rómának hívtak.
Csak suttogni lehetett róla.
Ha felemelted a hangod már el is tűnt...
annyira törékeny volt.
És attól tartok, hogy nem éli túl a telet.
Maximus...
suttogjunk...
te meg én.
Van egy fiad.
Mesélj az otthonodról.
A házam a hegyekben van Trevila felett. Nagyon egyszerű hely.
Rózsaszínű kövek, amelyeket a nap melegít.
Egy konyhakert, amiben nappal a füvek...
éjszaka pedig jázmin illatozik.
A kapu mellett egy óriási nyárfa.
Füge, alma, és körtefák.
A föld, Marcus -- fekete. Fekete, mint a feleségem haja.
Szőlő a déli lejtőkön, olajfák az északin.
Vadlovak futkároznak a ház körül. A fiammal játszanak. Ő is ló akar lenni.
- Mikor voltál otthon utoljára? - Két éve, 264 napja és a mai reggel.
Irigyellek, Maximus.
Jó otthonod van. Megéri harcolni érte.
Még egy dolgot...
akarok rád bízni mielőtt hazatérsz.
Mit tehetek érted Caesar?
Azt akarom, hogy halálom után te legyél Róma védelmezője.
Egy nemes cél érdekében hatalmazlak fel...
hogy visszaadd a hatalmat a római nép kezébe...
és véget vess a korrupciónak, amely megbénította a birodalmat.
Elfogadod e nagy megtiszteltetést amit neked ajánlok?
Teljes szívemből, nem.
Maximus...
éppen ezért kell, hogy te légy az.
De egy prefektus, egy szenátor biztosan...
valaki, aki ismeri a várost és ért a politikához.
De téged még nem rontott meg Róma politikája.
- És Commodus? - Commodus nem az erények embere.
Ezt egész kiskorod óta tudod.
Commodus nem uralkodhat.
Nem szabad, hogy ő uralkodjon.
Neked kellett volna, a fiamnak lenned.
Commodus elfogadja majd a döntésemet.
Tudja, hogy a te kezedben van a hadsereg hűsége.
Adjon időt, uram.
Rendben.
Napnyugtával remélem beleegyezel.
És most ölelj át fiamként.
És hozz az öreg embernek még egy takarót.
- Ez nem volt mindig így. - Sok minden változik.
Sok minden. De nem minden.
Maximus! Várj !
Hadd lássam az arcod!
- Szomorúnak látszol. - Sok embert vesztettem.
Mit akart tőled apám?
Minden jót kívánt hazatérésem előtt.
Hazudsz.
Mindig tudom, amikor hazudsz, soha nem volt erősséged.
- Nekem nem olyan könnyű, mint neked. - Igaz.
De neked sohasem kellett hazudnod.
Az élet egyszerűbb egy katona számára.
Vagy szívtelennek gondolsz?
Tehetséges túlélőnek gondollak.
Maximus, hagyd abba!
Tényleg ennyire szörnyű engem újra látnod?
Nem, elfáradtam a csatában.
Fáj ilyen törékenynek látnod apámat.
Commodus arra számít, hogy apám bejelenti, hogy ő követi a trónon.
Úgy szolgálod majd a bátyámat is, mint apámat szolgáltad?
Én mindig Rómát fogom szolgálni.
Tudod...
még mindig megemlékezem rólad imáimban.
Ó, igen. Imádkozom.
Sajnálattal hallottam férjed halálát. Meggyászoltam.
- Köszönöm. - Hallom van egy fiad.
Igen. Lucius.
Lassan nyolc éves lesz.
Az én fiam is közel nyolc éves.
Köszönöm, hogy imádkoztál értem.
Őseim, kérlek mutassatok utat.
Szent Anyám, mondd el, milyen jövőt szánnak nekem az istenek.
Szent Atyám, kérlek kivont kardoddal őrködj a feleségem és a fiam fölött.
Tudasd velük, hogy azért élek, hogy újra magamhoz szoríthassam őket.
Őseim, tisztelgek előttetek...
és azzal a méltósággal próbálok élni, amit tanítottatok nekem.
Cicero.
Uram.
Nem találod nehéznek a kötelességed teljesítését?
Néha azt tehetem, amit akarok.
Máskor azt teszem, amit tennem kell.
Lehet, hogy mégsem tudunk hazatérni.
Készen állsz, Róma szolgálatára?
Igen, atyám.
Nem leszel császár.
Ki nálam bölcsebb és öregebb foglalja majd el helyemet?
A hatalmamat Maximus-ra ruházom...
mint bizalmas gondviselőre...
amíg a szenátus felkészül arra, hogy újra uralkodjon.
Róma megint köztársaság lesz.
- Maximus. - Igen.
Csalódtál a döntésemben?
Egyszer írtál nekem...
felsorolva a négy legfőbb erényt.
Bölcsesség, igazságosság...
kitartás...
és önuralom.
Ahogy a listát olvastam, tudtam, hogy bennem egyik erény sincs meg.
De vannak más erényeim, Atyám.
Ambíció...
amely erény lehet, ha kiváló teljesítményre sarkall.
Találékonyság. Bátorság.
Talán nem a csatamezőn, de...
a bátorságnak sok formája van.
Elkötelezettség a családom iránt...
és irántad.
De egyik erényem sem volt a listádon.
Mintha nem is akartad volna, hogy fiad legyek.
Ne túlozz.
Kutattam az istenek arcát...
hogyan is tehetnék a kedvedre, hogy büszke lehess rám.
Egyetlen kedves szó...
egy meleg ölelés...
ha szorosan melledhez szorítottál volna...
ezer éven át a szívemben ragyogott volna, mint a nap.
Miért gyűlölsz engem ennyire?
Mindig csak azt akartam...
hogy méltó legyek hozzád, Caesar.
- Atyám. - Commodus.
Fiúi gyengeséged...
az én apai kudarcom.
Gyere ide.
Atyám.
Az egész világot lemészárolnám...
a szeretetedért!
Maximus, a császárnak szüksége van rád. Sürgős!
Sírj velem, bátyám. Nemes atyánk halott.
Hogyan halt meg?
Az orvosok azt mondják, nem szenvedett.
Álmában megszűnt lélegezni.
Atyám.
Császárod hűségedet kéri, Maximus.
fogadd el a kezem.
Csak egyszer ajánlom fel.
Quintus.
Ave, Caesar.
Beszélnem kell a szenátorokkal. Szükségem van a tanácsukra.
Ébresszétek fel Gaius-t és Falco-t!
- Kardot. - Kardot.
Maximus, kérlek légy óvatos. Jól megfontoltad?
Megfontolni? A császárt meggyilkolták.
A császár természetes halállal halt meg.
Kérlek ne ellenkezz, Maximus.
Sajnálom. Caesar akarata volt.
Lovagoljatok napkeltéig...
aztán végezzétek ki.
Quintus, nézz rám. Nézz rám!
Ígérd meg, hogy gondját viseled a családomnak.
A családodat majd a túlvilágon látod viszont.
Térdre!
SzentAtyám, kérlek őrködj a feleségem és a fiiam fölött.
Tudasd velük, hogy azért élek, hogy újra magamhoz szoríthassam őket.
Legalább adjatok tiszta halált.
Egy katona halálát.
A fagytól néha beragad a penge.
Praetoriánus!
- Mikor voltálotthon utoljára? - Két éve, 264 napja és a mai reggel.
SzentAtyám, kérlek kivontkardoddal őrködja feleségem és a fiiam fölött!
Tudasd velük, hogy értük élek, minden más csakporés hamu.
Tudasd velük, hogy csak azért élek, hogy újra átölelhessem őket...
mert minden más csakporés hamu.
Papa! Papa!
Ne halj meg!
Újra látod majd őket.
Még nem.
Nem. Ezek kitisztítják a sebet. Meglátod.
Ne halj meg.
Megetetnek az oroszlánokkal.
Azok többet érnek, mint mi.
Most már jobb?
Így, tiszta. Látod?
"Zucchabar, római tartomány"
Proximo!
Öreg barátom.
Minden nap jó nap, amikor itt vagy...
de a mai nap a legszerencsésebb számodra.
A zsiráfok, amiket eladtál nekem...
nem párzanak.
Csak sétálgatnak és zabálnak...
de nem párzanak.
Homokos zsiráfokat...
adtál el nekem.
- Add vissza a pénzemet. - Arról szó sem lehet.
Különleges árat adok neked.
Mire?
Láttad már az új árumat? Gyere és nézd meg.
Harcol valamelyikük? Nemsokára lesz egy mérkőzésem.
Van amelyik harcolni jó, van amelyik meghalni.
Szerintem mindkettőre szükséged van.
Kelj fel!
Mihez értesz?
Vadász voltam.
Ezt egy sóbányából vettem Karthágóban.
Ülj le!
A légió jele.
- Ez egy spanyol. - Hatot megveszek.
- Ezerért. - Ezerért?
Csak a numidiai kétezret ér.
Ezek a rabszolgák rohadnak.
Az külön ízt ad a dologhoz.
Várj, várj, várj !
Egyezzünk meg!
Kétezret adok...
és négyet a vadállatokért.
Az egy ilyen régi barátnak ötezer.
Gyerünk már! Meddig tart bejutni a saját házamba?
Proximo vagyok.
A szánalmas életetekből hátramaradt néhány napban...
közelebb állok majd hozzátok...
mint a ringyó anyátok, aki ordítva hozott erre a világra.
Nem a társaságotok élvezetéért fizettem jó pénzt értetek.
Azért fizettem, hogy hasznom legyen a halálotokból.
És ahogy életetek elején anyátok volt veletek...
úgy leszek veletek én a végén.
És amikor meghaltok, márpedig meghaltok...
túlvilágra mentetekben ezt halljátok majd --
Gladiátorok...
üdvözöllek benneteket!
- Vörös. - Vörös.
Sárga.
Jól van.
- Vörös. - Vörös.
Spanyol.
Egyelőre elég!
Eljön még az ő ideje is.
Következő!
Spanyol.
Miért nem harcolsz?
Mindannyiunknak harcolnunk kell.
Ez az isteneid jele?
Nem haragítod őket ezzel?
Az istenek kedvelnek téged.
A vörös az istenek színe.
Ma szükséged lesz a segítségükre.
Néhányan azt hiszitek, hogy nem fogtok harcolni...
és néhányan, hogy nem tudtok harcolni.
Mind ezt gondolja...
amíg ki nem kerül oda.
Figyeljetek!
Ölj! Ölj! Ölj!
Döfd ezt bele egy másik férfi húsába...
s tapsolnak majd neked és szeretnek érte.
És ti...
Iehet, hogy elkezditek majd viszont...
szeretni őket ezért.
Végül is...
mind halottak vagyunk.
Halálunkat sajnos nem választhatjuk meg,
de eldönthetjük, hogyan nézünk szembe a véggel...
hogy emberként...
emlékezzenek ránk.
Bal oldalon, pajzsokat elő!
Jobb oldalon kardokat elő!
Ölj! Ölj! Ölj!
Párosítsátok össze őket -- Vöröset a sárgával.
Következő!
Mozgás!
- Menj innen! - Commodus, soha nem uralhatsz minket!
Úgy vonul be Rómába, mint egy hódító hős. De mit hódított meg?
Adj neki egy kis időt, Gracchus. Fiatal még.
Szerintem lehet, hogy beválik.
Rómának vagy neked?
Szaladj anyádhoz, Lucius. Örülni fog.
Lucius!
Anyám!
Ave, Caesar.
Szenátor urak.
Róma üdvözli új császárát.
Hű alattvalóid üdvözölnek, Fenség.
Köszönöm, Falco.
És remélem a hű alattvalók nem kerültek túl sokba.
- Caesar. - Gracchus.
Egész Róma ünnepli visszatérted, Caesar.
Számos ügy van, amire figyelmet kell szentelned.
Figyelem! Figyelem!
Útmutatásul Caesar, a szenátus összeállított egy indítvány sorozatot...
amely a város számos problémáját igyekszik megoldani...
kezdve a görög városrész tisztításával és csatornázásával...
hogy megküzdjünk az ott kitört pestis járvánnyal.
Tehát, Caesar ha--
Hát nem érted Gracchus?
Pontosan ez itt a probléma, nem?
Atyám minden idejét a tanulásnak szentelte...
tudós könyvek és a filozófia tanulmányozásának.
Estéit pedig a szenátus kézirat- tekercseinek olvasásával töltötte.
És ezalatt megfeledkezett a népről.
De sire, a szenátus maga a nép.
A nép közül választják, hogy a nép nevében szóljon.
Kétlem, hogy a nép olyan jókat enne, mint te Gracchus...
vagy olyan gyönyörű szeretői lennének, mint neked Gaius.
Én értem a népemet.
Akkor talán lenne olyan jó, és tanítana minket Caesar...
saját bőséges tapasztalatai alapján.
Én szeretetnek hívom.
Én vagyok az atyjuk.
A nép pedig a gyermekem.
Keblemhez szorítom és szorosan átölelem őket.
Ölelt már valakit, aki pestisben haldoklott, sire?
Nem, de ha még egyszer félbeszakítasz...
gondoskodom róla, hogy te fogsz.
Szenátor úr, a bátyám nagyon fáradt.
Adja nekem a listát!
Caesar mindent megtesz, amit Róma kíván.
Úrnőm, mint mindig...
Iegkisebb intésed engedelmességet parancsol.
Hogy mernek engem kioktatni?
Commodus, a szenátusnak megvan a maga szerepe.
Miféle szerep? Csak locsognak.
Csak te...
és én...
és Róma számít.
Erre még csak ne is gondolj!
A szenátus mindig is létezett.
De Róma megváltozott.
Egy birodalomnak császár kell!
Ó igen, de hagyjuk meg a népnek...
az illúzióit?
A hagyományait.
Apám háborúja a barbárok ellen --
Ő maga mondta, hogy semmit nem ért el. De a nép szerette.
A nép mindig szereti a győzelmet.
De miért?
Nem látták a csatákat.
Mit számít nekik Germánia?
Róma nagysága számít nekik.
Róma nagysága.
Mi is az?
Ez egy eszme--
A nagyság.
A nagyság csak illúzió.
Pontosan. Egy illúzió.
Hát nem érted, Lucilla?
Én megadom a népnek Róma illúzióját, és ezért szeretni fognak engem.
És hamarosan elfelejtik néhány száraz vénember unalmas prédikálását.
Én megadom a népnek életük legnagyobb illúzióját.
Fehér és vörös bor szolgáljon örömére!
Játékok.
Százötven napon át tartó játékok.
Okosabb, mint gondoltam.
Okos.
Egész Róma rajta nevetne...
ha nem félnének annyira a praetoriánusaitól.
Félelem és szórakoztatás - erőteljes kombináció.
Tényleg azt gondolod, hogy a népet ezzel megszédítheti?
Szerintem ismeri a rómaiakat.
Róma a csőcselék.
Adj nekik csodát, és nem gondolnak másra.
Elveheted a szabadságukat, és mégis üvöltve éltetnek.
Róma lüktető szíve...
nem a szenátus márványa,
hanem a Kolosszeum homokja.
Halált hoz majd nekik...
és imádni fogják érte.
Spanyol.
Jól szórakoztok?
Hát nem ezért vagytok itt?
Spanyol! Spanyol!
Mit akarsz?
Lányt?
Fiút?
Hivattál.
Igen, hivattalak.
Jó vagy Spanyol, de annyira azért mégsem.
Csodálatos lehetnél.
Ölnöm kell, tehát ölök.
Ennyi éppen elég.
Lehet, hogy a tartományoknak elég de Rómának nem.
A fiatal császár...
cirkuszi játékokat rendez...
apja...
Marcus Aurelius emlékére.
Furcsának találom...
hiszen éppen Marcus Aurelius --
a bölcs, a mindent tudó Marcus Aurelius --
volt az, aki betiltotta a játékokat.
De végre 5 évi keserves vegetálás után...
a tetves kis falvakban...
visszatérhetünk oda, ahová tartozunk --
a Kolosszeumba.
Ó, látnod kellene a Kolosszeumot Spanyol.
Ötvenezer római...
figyeli kardod minden apró mozdulatát...
arra várva, hogy megadd a gyilkos döfést.
Az a csend, mielőtt szúrsz...
és az az éljenzés utána...
egyre erősödik...
egyre csak erősödik, mint--
egy vihar...
mintha te magad volnál a vihar istene.
Magad is gladiátor voltál?
Igen. Az voltam.
Elnyerted a szabadságodat?
Nagyon régen, a császár...
adományozott nekem egy rudis-t.
Egy egyszerű fakard.
A szabadságod jelképe.
Megérintette a vállamat és szabad lettem.
Ismerted Marcus Aureliust?
Nem mondtam, hogy ismertem, csak azt, hogy egyszer megérintette a vállamat.
Azt kérded mit akarok.
Én is a császár előtt akarok állni...
mint te.
Akkor jól figyelj rám.
Tanulj tőlem.
Nem azért voltam a legjobb, mert gyorsan öltem.
Azért voltam a legjobb, mert a tömeg szeretett.
Nyerd meg a tömeget...
és elnyered a szabadságod.
Megnyerem a tömeget.
Olyasmit adok nekik, amit eddig még sosem láttak.
Hát akkor Spanyol, menjünk Rómába együtt...
véres kalandokra.
S Róma a nagy ringyó addig szoptat majd minket...
amíg kövérek és boldogok leszünk, és nem győzzük többé.
És akkor...
ha már elég férfi meghalt...
talán elnyered a szabadságod.
Itt van. Használd ezt.
Valahol arra a távolban...
ott van az én országom...
az otthonom.
A feleségem ételt készít.
A lányaim vizet hordanak a folyóról.
Látom még valaha őket?
Nem hiszem.
Hiszed, hogy halálod után újra látod majd őket?
Azt hiszem igen.
De én...
hamarosan meghalok.
Ők pedig még sokáig élnek.
Tehát várnom kell majd rájuk.
És vársz majd?
Persze.
Tudod...
az én feleségem...
és a fiam...
már várnak rám.
Újra velük leszel majd.
De még nem most.
Még nem most, hacsak --
Még nem.
Ott. Ott van.
Kifelé!
Gyerünk! Gyerünk! Kifelé!
Jó viszontlátni téged, öreg barátom.
Hozz nekem szerencsét.
Láttál már valaha ehhez hasonlót?
Nem tudtam, hogy ember ilyet képes építeni.
Nyerd meg a tömeget!
Befelé! Mozgás!